Chris, vad är det?
Jag älskar dig så mycket.
Älskar du inte mig längre?
Jag vet att jag har gjort framsteg.
Men min fru, som inte ens vill följa med hit...
Hon blir påmind av allt. En telefon som ringer,
nåt på nyheterna, nåt på nätet, nåt i affären.
En minneströja i ett skyltfönster. Då tvingas hon uppleva det igen.
Sen är mina framsteg som bortblåsta. Och även jag tvingas återuppleva det.
För mig är det tvärtom.
Teven, Internet, tröjorna - jag känner inget när jag ser dem.
Ju fler bilder jag ser, desto mindre verkligt känns det.
Borde jag inte känna något vid det här laget?
Linda, det här är Chris Kelvin.
Jag har två lediga tider den här veckan.
07.00 på tisdag eller 18.15 på torsdag.
Lämna ett meddelande om nån av de tiderna passar dig.
Det där stämmer inte.
För jag känner dig, och jag vet att det inte stämmer.
Bra. Det gläder mig.
Vi fortsätter på onsdag.
Kan jag hjälpa er?
Vi söker dr Chris Kelvin.
Det måste verka underligt att få ett sånt här meddelande.
Ledsen om det verkar melodramatiskt,
men du är den enda jag kan lita på i det här läget.
Jag behöver din hjälp.
Jag vill att du kommer till Solaris.
Det är svårt att beskriva vad som pågår här.
Vi kan inte ens själva enas om vad det är som händer
eller vad vi ska göra åt det.
En självklar lösning vore väl att åka härifrån.
Men ingen av oss vill det.
Därför får du den här bisarra förfrågan.
Jag sa till besättningen att din bakgrund och erfarenhet
gör dig till en perfekt kandidat till det här jobbet.
Oroa dig inte. Jag gick inte in på detaljer.
Men det stämmer ju.
Hur som helst...
Jag hoppas att du kommer till Solaris.
Du behöver det.
Du kommer att förstå vad jag menar.
Jag önskar att jag kunde vara mer specifik, men...
Det finns de som hör oss.
Dr Gibarians meddelande har orsakat stor oro på DBA.
Varför skickar ni inte dit säkerhetsstyrkor?
Det gjorde vi, men vi har förlorat kontakten med dem.
De har inte återvänt.
Finns det inget Al-system ombord?
De har kopplat ifrån det.
Vi hoppades lösa det här utan att dra in en civilperson,
men det här är uppenbarligen en extrem situation.
Vissa förberedelser krävs, men du lär inte ha några problem.
Flygningen är automatiserad. Du sover större delen av resan.
Vi är säkra på att du kan sörja för att de kommer hem oskadda.
Vill alla det?
Givetvis.
Bedöm sannolikheten för F.
Vänta. Backa.
Snow.
Kelvin?
Det stämmer.
Ursäkta mig.
Namn bara...
Av nån konstig anledning.
Vill du komma in?
Nej, det är bra.
Vems blodspår är det som leder till labbet?
Just det. Blod.
Vad sägs om det?
Coutard.
Han drog när säkerhetsstyrkorna kom,
så de sköt honom i skallen.
Vad har hänt med Gibarian?
Självmord.
Vem hittade honom?
Det gjorde jag.
Vad har hänt med Rhys?
Vi vet inte. Han försvann, liksom.
Försvann?
- Hur försvann han? - Precis...
Vet inte. Men vi vet att han inte är kvar på skeppet.
Och... det är allt vi vet.
Var är dr Gordon?
Dr Gordon. Hon är på sitt rum,
och hon kommer inte att släppa in er.
Kan du tala om vad som pågår här?
Jag kan tala om vad som pågår,
men jag är inte säker på att det säger dig nåt.
Jag vill bara prata med dig.
Du måste lova att du inte försöker komma in.
Okej.
Nå?
- Vad har hänt med Gibarian? - Har du inte pratat med Snow?
- Jag vill höra din version. - Det finns inga versioner.
Han tog livet av sig.
Varför har ni inte åkt hem? Vad har hänt?
Vad har ni upptäckt?
- Vad vill du? - Det här är sista försöket att rädda er
innan man överger skeppet och alla ombord.
Det är ingen idé att diskutera det förrän det händer dig.
- Vem mer är här? - Vem mer är här?
Jag såg en pojke.
Gibarians son.
- Michael. - Hur är det möjligt?
Det är nog därför du är här.
Jag vill göra en formell intervju med dig och Gordon.
Okej.
Hur mycket sömn behöver du?
Hur mycket sömn?
- Hur länge klarar du dig utan sömn? - Beror på.
När man gått och lagt sig,
sover man mycket bättre om dörren är låst.
Jag har varit med sen det var NASA:s projekt, innan det såldes till DBA.
Jag studerade fysik.
Jag skickades hit för att bedöma Solaris ekonomiska potential.
Huruvida det var kommersiell mark eller en möjlig energikälla.
Jag samlade information när den här skiten började.
Tog du prover på skeppet, maten, luften, vattnet?
Det finns inga tecken på smittämnen eller psykotropa föreningar.
Hur mår du?
Depression.
Hypomaniattacker och sömnlöshet,
antydan till agorafobi, tvångsneuroser,
chock, utmattning, förnekelse.
- Inget ovanligt under omständigheterna. - Jag vet.
Vad vet du om det som pågår här?
Bara att jag vill få det att sluta på egen hand.
Om jag får det att sluta, så är jag smartare än det är.
Du vet att du kan åka hem och lämna det här bakom dig.
Jag kan garantera det.
Jag vill verkligen åka tillbaka till jorden.
Men Gordon?
Gordon är som hon är.
Jag ska försöka ordna det.
Vi ger oss ut i kosmos.
Redo för allt - ensamhet, lidande, utmattning.
Döden.
Vi är stolta över oss själva.
Men om man tänker efter, så är vår entusiasm en bluff.
Vi vill inte ha nya världar. Vi vill ha speglar.
Hur är det med avkomman?
Bra. Han gråter och skiter i brallorna varannan timme.
Jag vet hur det känns.
När ska du åka?
- Det är uppskjutet igen. - Det visste jag inte.
Ingen vet om det än.
De letar efter en köpare. Om vi ändå fick prata om det.
Du kan prata med mig. Jag är doktor.
Ja, doktorn, det mest intressanta med att studera Solaris är att...
Den verkar reagera. Som om den vet att den observeras.
Vi kan inte förklara det.
Lyssnar du på mig? Chris?
Hur som helst...
Gå dit. Rheya är lite knepig, men hon lär vara värd det.
Hon kanske behöver en psykolog.
Gör inte alla det?
Sabba det inte nu.
Du får börja.
Det gjorde jag.
Jaså?
Jag ska motstå impulsen att fråga om dörrhandtaget.
- Motstår du alltid impulser? - Inte alltid.
Försök med poesi.
Och döden ska icke längre råda.
Thomas.
Det är ingen glad dikt.
Du verkade inte så glad när jag såg dig på tåget.
Det var jag inte.
Och ikväll?
Det är tidigt än.
Herrejävlar!
Jag är vaken.
Hur kan du vara här?
Vad menar du?
Var tror du att du är just nu?
Hemma.
Var är hemma?
Med dig, där vi bor.
Minns du att vi varit tillsammans nån annanstans?
- Vår lägenhet. - Beskriv den.
Den är mycket mörk.
Det hänger inga tavlor på väggarna.
Inga kort nånstans.
Inte ens på kylskåpet, vilket jag alltid tyckte var konstigt.
Minns du var vi såg varandra för första gången?
På tåget.
Jag är så glad att se dig.
Jag älskar dig så mycket.
Älskar du mig inte längre?
Jag måste tala med besättningen.
Lämna mig inte!
Varför då?
Jag vet inte.
Det är ingen fara.
Varför sitter du därborta?
Kan jag sitta hos dig?
LUFTSLUSS ÖPPEN
LÅST
Vad var det?
Ja, vad sägs om det?
Jag jobbar på det.
Var är din besökare?
Jag vet inte. Han slutade komma.
- Vem var din besökare? - Min bror.
Vem var det?
Min fru.
Död?
Vad hette hon?
Kommer hon tillbaka?
Vill du det?
- Nej, det är den inte. - Jo.
- Nej, den är usel. - Finns bara en sak att göra.
Du får skicka in den och se om de ger ut den.
Det bevisar ingenting.
Så det är bara dina åsikter som räknas?
Det är ju förfärligt.
- Den är förfärlig. - Jag gillar den.
Den framhäver det röda i mina ögon.
Visade du den för din pappa?
- Han gillade den. - Vad sa han?
Han sa att han gillade den.
Och han är inte den som ger komplimanger i första taget.
- Vad säger det dig? - Kan vi prata om nåt annat?
Okej. När vill du gifta dig?
Varje gång jag tar upp det så skojar du bort det.
Jag vet. Förlåt.
Det är så svårt för mig.
Fortfarande? Gör jag något fel?
Nej, det är inte frågan om det.
Om du fortsätter att skjuta upp det, så slutar jag fråga om 15-20 år.
Då har jag gott om tid.
Förutom dikten du läste upp när vi träffades...
När du stötte på mig.
Jag tror knappast det. Vilken är din favoritdikt?
Min favoritdikt av Dylan Thomas? Det är ju...
Det är ju den som han är mest känd för, som börjar med:
- "Det var en ung man från Nantucket..." - Jag visste det.
Jag gifter mig inte med dig.
Du ska visst gifta dig med mig.
Måste vi bjuda in några andra?
Vi behöver vittnen.
Annars tror ingen på oss.
När jag var liten hade jag en låtsas- kompis som hette Mikashelli.
Han bodde under tapeten i hörnet av rummet.
Jag var så intensiv i mina relationer. Jag var ju enda barnet.
Han var som ett syskon.
Han var den jag slogs och bråkade med.
Min mor slutade faktiskt att tala med mig.
Hon talade bara med Mikashelli och skrev brev till mig.
Vi slutade prata med varann. Hon var onekligen sinnessjuk.
Det var en konstig uppväxt.
Du har träffat rätt karl.
Det vet jag. Det är toppen.
Det är jag.
Det där minns inte jag.
När fick du det?
Precis innan jag kom hit.
- Var jag med dig? - Nej.
Jag minns inte nånting.
Jag minns bara dig.
Har jag varit sjuk?
Det kan man säga.
Har vi varit åtskilda?
Hur länge då?
Några år.
Var du ensam?
Var det svårt?
Det var lättare än att vara med nån annan.
Tänkte du på mig?
Ja.
Vad är det där?
Solaris.
Herregud, ja.
Jag minns inte hur jag kom hit.
Kom vi hit tillsammans?
- Jag vet inte hur du kom hit. - Vad menar du?
Du var här när jag vaknade.
Så jag var inte här igår?
Ska du göra dig färdig?
Folk kommer att märka det.
De märker att du inte är där.
Jag tolererar allt. Humörsvängningarna, rastlösheten,
att du byter jobb var tredje månad.
Men inte att du gömmer dig från mig.
Varför gör du det?
Vill du att vi fortsätter?
För jag behöver hjälp.
Jag klarar inte det här på egen hand.
Människan har fantiserat ihop Gud.
Ett simpelt djur med en liten hjärna.
Även dess begränsningar är mänskliga.
- Det formar, det skapar... - Jag talar om en högre intelligens.
Du pratar om en man med ett vitt skägg.
Du tillskriver honom mänskliga egenskaper.
Gör inte alla det?
De kända grundämnena och tidens gång gör vår existens oundviklig.
Det är inte mer mystiskt än träd eller hajar.
Vi är bara en matematisk sannolikhet.
Hur förklarar du att vi är den enda art som är medveten om sin dödlighet?
Det betyder inte att Gud finns.
Religion kanske är medfött.
Påven är en underbar kvinna...
- Ursäkta mig. - En nihilistisk psykolog. Finns det fler?
Inte än.
Han är ju rolig i alla fall.
Var har du varit?
Jag ville bort från de där jävla typerna.
De är mina vänner.
Jag måste prata med dig.
Vad är det?
Jag förstår inte vad som händer.
Och om jag förstår det, så kan jag inte hantera det.
Vad menar du?
Jag är inte den jag minns.
Jag tror inte det i alla fall.
Jag minns saker, men jag minns inte att jag var där.
Jag minns inte att jag upplevde dem.
Jag försöker verkligen förstå.
Jag tänker så konstiga tankar.
Jag vet inte var de kommer ifrån, och jag är rädd.
Och jag vet inte vad som händer. Vad tror du det är som händer?
Du behöver vila. Ta den här.
Du förstår inte.
Jag kan nog inte leva med det här. Jag förstår inte vad som händer nu.
Jag minns den här. Jag har ett minne av den.
Men jag minns inte att jag sett den.
Jag minns inte att jag var där.
Det är utmattning. Det orsakas av stress.
Det är därför du ska ta den här.
Jag ska prata med Gordon och Snow. Vi åker tillbaka till jorden.
Det är ingen fara.
Jag kommer strax. Klarar du dig?
Dörren låses från insidan. Du är trygg härinne.
Är det säkert att du klarar dig?
Du har frågat det flera gånger.
Jag klarar mig.
Stanna här.
Jag var så orolig.
För mig själv. Men nu är jag mer orolig för dig.
Speciellt när du skickade iväg den första.
Du var ganska...
Du hade all rätt att flippa ur.
Hon får aldrig veta det. Förstår du?
Jag undrar om de kan bli gravida.
Vart ska du ta vägen?
- Jag kan inte vara här. - Vad?
Du borde ha berättat.
- Det hade inte spelat nån roll. - Jaså?
Chris, jag var tvungen. Det vet du att jag var.
Jag visste inte att du skulle ta det så hårt.
Lyssna på mig.
Jag visste inte ens att du ville ha barn.
Varför skulle jag vilja ha barn? Det skulle fylla huset med liv.
Sluta!
Du förstår inte.
Jag visste inte att du kände så. Jag klarar mig inte utan dig.
Då klarar du dig inte.
Släpp mig!
Du vill att Gordon ändrar sig. Om Gordon och din fru...
Är hon trevlig? Så klart hon är trevlig.
Om de slår sig ihop. För du vet... kvinnor.
Just nu har vi kvinna mot kvinna.
Vad händer när kvinnor håller ihop?
Alla möjliga oförklarliga grejer händer.
Men bra grejer.
Mystiska, men bra. Problem blir lösta.
Det är min plan. Vad tror du?
Jag måste tänka på saken.
Och döden ska icke längre råda.
Döda nakna ska de alla förenas
med månens barn i vinden västan om världen.
När deras ben hackats rena och benen vittrat bort,
ska de bära stjärnor vid armbåge och fot.
Fast drivna till vanvett ska de förbli vid sans.
Fast sjunkande genom havet ska de göras levande med ens.
Fast älskande förintas ska kärleken förbli.
Och döden ska icke längre råda.
Du hittade mig.
Jag kom tillbaka.
Jag kom tillbaka den där dagen.
Förlåt.
Nog med hypoteser.
Är besökarna gjorda av subatomära partiklar?
Jag vet inte.
Vad tror du?
Det är troligt.
Vad stabiliseras de av?
Gissa.
Kanske ett Higgsfält.
Så om vi skapar ett negativt Higgsfält och bombarderar dem med Higgsantibosoner,
så kanske de försvinner?
Kanske. Det kräver mycket kraft.
Stäng av de mindre viktiga funktionerna.
Det är bara en teori. Vi kan ha fel.
- Vi får pröva. - Vi tar med oss resultaten till jorden.
Tänk om de följer efter oss?
Tänk om det som händer här händer på jorden i stor skala?
Är inte det ett problem?
Vi kan inte ta för givet att den är ofarlig.
Den kanske gör oss tokiga för att få se oss döda varann.
Tror du verkligen det?
Om den ville hade den kunnat döda oss utan problem.
Möt mig i labbet om en timma.
- Du får inte göra det. - Kan du hindra oss?
- Kan du hindra mig från att ta med henne? - Ska vi hämta den andra på vägen?
Borde vara enkelt. Vi kan följa dess bana. Tar bara en dag.
Vad pratar hon om?
- Inget. - Hennes syre kan ha tagit slut.
De kanske inte behöver nåt.
Vad pratar de om?
Har du inte berättat?
Berättat vadå?
- Du har redan varit här. - Han skickade iväg dig.
Vad gjorde du?
Jag skickade iväg dig.
Ut i rymden.
Herregud.
Ta inte i mig.
Jag förstod inte.
Sluta.
Vad ville du uppnå med det där?
Det är ett misstag att bli känslomässigt engagerad.
Du blir manipulerad.
Om hon var ful, skulle du inte vilja ha henne.
Hon speglar din fantasi. Det är du som orsakar det.
- Hon lever. - Hon är inte mänsklig.
Försök åtminstone fatta det.
Din besökare, då? Den som du är så villig att förgöra?
Vem är det? Vad är det?
Har den känslor? Kan den vidröra?
Kan den tala?
Moraliska principer gäller inte i den här situationen.
Din fru är död.
Hur kan du avfärda en tankeskapelse som du inte förstår?
Hon är bara en kopia.
Och nu förför hon dig igen.
Du är sjuk.
Hon får inte åka tillbaka med oss.
Tänd inte ljuset.
Du tror att du drömmer.
Du är inte Gibarian.
Vem är jag då?
- En marionett. - Och det är inte du?
Du kanske är min marionett.
Men som alla marionetter, tror du att du är människa.
Det är marionettens dröm - att bli människa.
Varför tog du livet av dig?
Det verkade vara en bra idé då, men det var ett misstag.
- Och din son, då? - Det är inte min son. Han är på jorden.
Och det är inte din fru. De är en del av Solaris. Kom ihåg det.
Vad vill Solaris ha av oss?
Varför tror du att det vill ha nåt? Det är därför du måste åka.
Om du tror att det finns en lösning, så kommer du att dö här.
Jag kan inte lämna henne.
Jag kommer på nåt.
Förstår du vad jag säger till dig?
Det finns inga svar.
Bara val.
- Vad har hänt? - Hon drack flytande syre.
Hon är död.
Jag vänjer mig aldrig vid att de återuppstår.
Varför gör du så?
Kalla mig inte det.
Den består av två komponenter.
En kraftig protonaccelerator och en fasmodulator.
När frekvensen justeras så förstärks antibosonerna vid 90 GHz,
och de blir till en klar stråle vid 160 GHz.
Jag använde den på min.
Vad händer då?
De försvinner.
Det är det hon vill.
Jag låter henne inte göra det.
Hon kommer till mig när du sover.
Då tänker jag inte sova.
Fattar du inte? Jag kommer från ditt minne.
Problemet är att jag inte är en hel person.
I ditt minne kan du kontrollera allting.
Även om du minns fel, så agerar jag därefter.
Jag begår självmord för det är så du minns mig.
Min röst låter så här för det är så du minns den.
Jag tror inte att vi måste leva om vårt förflutna.
Jag tror att vi kan välja att agera annorlunda.
När du sa att du inte klarade dig utan mig, var jag så arg att jag inte hörde dig.
Det här är min chans att gottgöra dig och jag behöver din hjälp.
Men är jag verkligen Rheya?
Jag vet inte längre.
Jag ser bara dig.
Den skapade mig.
Och ändå kan jag inte kommunicera med den.
Men den hör mig säkert.
Den vet säkert vad som händer med mig.
Du och jag måste ha en överenskommelse,
ett slags...
tyst samförstånd...
att jag egentligen inte är en människa.
Du kan väl låta dem använda apparaten på mig?
Sen kan du åka tillbaka till jorden och berätta för alla om Solaris.
Nej.
Det är den enda logiska lösningen.
Vi kan aldrig ha ett liv tillsammans på jorden.
Det vet du ju.
Det är omöjligt.
Och vad är det här för slags liv?
Instängda härinne. Det är inget liv.
Jag vet inte vad man ska kalla det.
Men det är allt vi har.
Det räcker för mig.
Du behöver vila.
Du gör dig själv sjuk.
- Det bryr jag mig inte om. - Lägg dig ner en stund.
Snälla, du måste vila.
Du vet att jag inte är mänsklig, så vad är du rädd för?
Så klart du kan använda apparaten.
Det är inte mord. Det sa du ju själv.
Det var ju din egen idé.
Chris litar inte på mig.
Fast älskande förintas ska kärleken förbli.
Och döden ska icke längre råda.
Chris, skyll inte på Gordon.
Det är inte hennes fel. Jag bönföll henne.
Det är bättre så här.
Jag hittade självmordsbrevet.
Jag tittade bland dina saker.
Sidan du rivit ut ur en diktsamling.
Och jag insåg...
Jag är inte hon. Jag är inte Rheya.
Men jag vet att du älskade mig.
Det vet jag. Det känner jag.
Och jag älskar dig.
Jag önskar att vi kunde leva inuti den känslan för evigt.
Det kanske finns en plats där vi kan göra det.
Men inte på jorden.
Och inte på det här skeppet.
Det är allt jag kan säga nu.
- Du dödade henne. - Inte henne. Saken.
- Hon bönföll mig. - Hon kommer tillbaka.
- Nej. - Varför lät du henne göra det?
Den är inte mänsklig.
Den är inte mänsklig, och det upplever jag som ett hot.
Jag vill att människorna vinner. Vems sida står du på?
- Vad gör du? - Jag slår på den artificiella intelligensen.
- Jag visste det. - Hur länge har han varit död?
Svårt att säga på grund av kylan.
Han anföll mig.
På nåt sätt hade jag kommit dit.
Jag visste inte hur jag kommit dit, vem jag var eller vad som pågick,
men innan jag hann tänka efter...
Vem är det som rusar mot mig?
Vad sysslar du med?
Jaha, du försöker döda mig.
Förvirrande... Snacka om förvirrande. Mitt i prick, bara...
Det var min välkomstkommitté. Stick in kniven och sen är det godnatt.
Men då så fattar jag... Jag tittar närmare och det är...
Jag överlevde mina första 30 sekunder genom att döda någon.
Genom att döda mig själv.
I det här läget skulle de flesta...
Vad vet jag? Det är i alla fall... Det är en fantastisk möjlighet.
Tänk om det är en gåva. Jag är en gåva.
Vi använder Higgsapparaten på honom.
Jag tror inte att ni har tid för det.
Varför säger du det?
Ända sen vi använde Higgsapparaten,
har Solaris massa vuxit exponentiellt.
Ni kanske har märkt att vi är mycket närmare den nu.
Det beror på att den sväljer allt inom sitt gravitationsfält.
Higgsapparaten har även tömt bränslecellsreaktorn.
Får jag komma med ett förslag?
Om jag vore ni, skulle jag låsa in mig här och åka tillbaka med Athena.
Ta på er säkerhetsbältena.
Slår över till intern kraft.
Påbörjar bränslecellens driftsdiagnostik.
Kontrollerar lågeffektsantennen.
Riktar och kalibrerar högeffektsantennen.
Minskar trycket. Varvar turbinerna till beredskapsläge.
Kopplar ifrån alla spärrar och dockningslås.
Förseglar huvudmotorns bränsleledningar.
Jorden.
Till och med ordet låter konstigt nu.
Obekant.
Hur länge hade jag varit borta?
Hur länge hade jag varit hemma?
Spelade det nån roll?
Jag försökte hitta rytmen i den värld jag brukade leva i.
Jag följde strömmen.
Jag var tyst och uppmärksam.
Jag ansträngde mig för att le,
nicka,
stå upp,
och utföra de miljoner gester som ingår i livet på jorden.
Jag studerade gesterna tills de blev reflexer igen.
Men jag plågades av tanken att jag mindes henne på fel sätt.
Att jag hade fel om allt.
Minskar trycket. Varvar turbinerna till beredskapsläge.
Kopplar ifrån alla spärrar och dockningslås.
Förseglar huvudmotorns bränsleledningar.
Lever jag eller är jag död?
Vi behöver inte tänka så längre.
Vi är tillsammans nu.
Allt vi har gjort är förlåtet.
Allting.
Översatt av Visiontext: Charlotte Dahlberg